Diap 1 Entesa pel decreixement

Col·lectiu que objectem al creixement econòmic i al desenvolupament, amb les diferents formes que el desenvolupament ha anat prenent al llarg de la seva història des de que Harry Truman va parlar de desenvolupament econòmic al 1949 com a estratègia neocolonialista per apoderar-se de les antigues colònies europees.

Som entesa per voler ser punt de trobada i de diàleg de gents i moviments diversos i per no voler ser en funció de propostes estàtiques si no en funció de propostes per al diàleg i la construcció d'alternatives en constant progrés. Volem ser camí i no punt d'arribada. Ens sedueix la idea de xarxa social en constant comunicació i cooperació.

Adoptem el lema decreixement en contraposició i colpidor contrast al lema creixement econòmic. La veritable substància que amaga el lema decreixement és la crítica al mite del desenvolupament i la cerca constant alternatives.

Diapos 2 i3 temes a tractar

Diap 3 i 4 Decreixement com a critica al desenvolupament

Al nostre entendre, practicar el decreixement vol dir dues coses fonamentalment:

- Conèixer la lògica del desenvolupament i sotmetre-la a crítica.

D'altra banda, pensar, practicar estratègies col.lectives que superin la forma de fer desenvolupacionista, vigilant sempre de no ser assimilats per ella i acabar convertint-nos en una nova font de legitimació de la mateixa.

Diap 5 Desenvolupament: vida mort i resurrecció d'un concepte.

Fa poc més de cinquanta anys va néixer una esperança per als pobles del tercer món de la mateixa manera que el socialisme ho havia estat per al proletariat occidental. Una esperança sospitosa per venir de la mà dels que havien estat durs colonitzadors.

Podem dir que, des dels seus orígens implícits com procés històric cap a 1750 amb el tacke of (enlairament) de la industrialització britànica, o des dels seus orígens explícits com política deliberada en 1949 llançada per Harry Truman, el desenvolupament ha estat repensat o "vestit amb vestit nou". Pel socialisme utòpic, i després científic, en el primer cas, i per l'estratègia d'eufemització amb adjectius, en el segon.

Diu Wolfgang Sachs:

“El 20 de gener de 1949....El president Truman, al seu discurs inaugural davant el congrés, qualificà a la major part de regions del món com a desenvolupades....Sorgia per primera vegada una nova concepció del món segons la qual tots els pobles de la terra han de seguir la mateixa via i aspirar a un mateix objectiu: el desenvolupament .... Una més gran producció es la clau de la prosperitat i la pau.”

Els EEUU, mercès a les seves tècniques industrials i científiques, eren els que més a prop estaven d'aquesta utopia i, per tant, eren el model. Van convèncer a la resta del món que el seu propi interès colonialista d'extendre aquesta manera de fer, era un generós oferiment als pobles desenvolupats.

Tot i que segurament no es donaven les condicions objectives per al seu desenvolupament, no es pot dir que no ho van intentar, de vegades amb gran energia, convicció i, inclús, desesperació. No podien rebutjar el desenvolupament per no saber veure cap altre camí, però tampoc el podien dur a terme per no disposar de les condicions necessàries. Les condicions econòmiques i socials de les que partien eren tan precàries que no tenien cap possibilitat en la gran cursa econòmica cap a la globalització.

El desenvolupament occidental era teòricament reproduïble, però els límits dels recursos naturals apuntaven cap a una evidència contraria. La generalització de mode de viure usamericà, més enllà de ser impossible, portava directament cap al desastre.

Quatre dècades de desenvolupament van ser suficients per què ni tan sols a l'FMI, el BM o la OMC se'n parlés del desenvolupament com a projecte viable.

En els fòrums de Davos, el tema ni tan sols fou evocat. L'antic president del centre de desenvolupament de la OCDE li va dir sarcàsticament al seu successor el 2002 “Es van oblidar de convidar l'orquestra per interpretar-nos el rèquiem”

En els últims anys, ningú al sud reivindica el desenvolupament, excepte, pot ser, les ONG's.

Segons l'informe del PNUD de 1998, si la riquesa del planeta s'ha multiplicat per sis des de 1950, l'ingrés mig dels habitants de 100 països dels 174 censats, es troba en plena regressió, y el mateix per la esperança de vida.

Segons l'informe del 2001, la cinquena part més rica de la població mundial posseeix el 86% del PIB mundial, contra l'1% de la més pobre......

Després d'una dècada de coma profund del concepte desenvolupament, aquest manifesta la seva resiliència tant al nord com al sud i tant al pensament dominat com a l'altermundista. al 2001, la OMC li dedicà la Cumbre de Doha (Qatar) i en el 2002, la ONU, la conferència de Monterrey (Mèxic).

El desenvolupament sostenible és la consigna apareguda per rescatar el desenvolupament. I justament de la mà dels seus crítics! Allò sostenible es, aleshores, el que permet al desenvolupament perllongar la seva agonia.

Diap 7 Etnocentrisme al voltant del terme desenvolupament.

Els valors sobre els que es basa el desenvolupament, i particularment, el progrés, no es corresponen en absolut amb aspiracions universals profundes. Aquests valors van lligats a occident, però segurament no tenen cap sentit per a altres societats.

Valors tals com el domini de l'ésser humà sobre la natura són estrictament occidentals i tenen poc ressò en altres societats. Per exemple en les societats animistes. I són precisament aquest tipus de valors occidentals els que hem de posar en qüestió.

En moltes civilitzacions (si no en totes), abans del contacte amb occident, el concepte de desenvolupament es trobava del tot absent. Gilbert Ris: "aquesta llacuna no té gens de sorprenent, indica senzillament que altres societats no consideren que la seva reproducció depengui d'una acumulació de coneixements i béns que pressuposin un futur millor que el passat". Per exemple, els camerunesos de llengua eton parlen de desenvolupament com "el somni de l'home blanc".

La percepció del temps: “Els sara del Chad creuen que el que es troba rera els seus ulls i que no poden veure, es el futur, mentre que el passat es troba davant, ja que es conegut” “Seria inutil rebatre la lògica d'aquesta representació” (Andrzej Zajaczkowkski) Una percepció semblant tenen els kikuyu.

La visió brahmánica de la tasca de l'ésser humà es “únicament mantindre el que ja existeix a través d'una activitat principalment ritual”. Qualsevol altre activitat posaria en perill l'ordre còsmic.

Thierno Ba, responsable d'una ONG senegalesa pregunta: el que els francesos anomenen desenvolupament es el que vol la gent del poble? No, afegeix, el que volen es el que els pulaar anomenen bantaare. La cerca, per part d'una comunitat sòlidament arrelada en la seva solidaritat, d'un benestar social harmònic, en el que cadascun dels seus membres, des el més ric al més pobre, pugui trobar el seu lloc i la seva realització personal.

A part dels mites en els quals es basa la pretensió de dominar la naturalesa i la creença en el progrés, la idea del desenvolupament es troba totalment desproveïda de sentit, i les seves pràctiques són rigorosament impossibles, per impensables i prohibides ....La longevitat del concepte desenvolupament resideix en la seva pluralitat semàntica. Condueix , a força de no-dir o de no-dilucidar, a compromisos de vegades sorprenents.

Diap 9 Desenvolupament i els seus efectes pràctics.

Es calcula que hi ha uns 800 milions de persones en el món que pateixen fam i manca de nutrició, aproximadament 100 vegades més que el nombre de persones que moren per la mateixa. (FAO)

La lluita dels béns comuns contra l'encerclament és una lluita històrica que encara prossegueix. El camp d'aplicació ha passat de la terra a les idees, al menjar, l'aigua… fins als maons de la vida i de la matèria. (John Hepburn)

Per no parlar de la privatització de la comunicació i, el el límit, de les nostres formes d'organització social.

Diap 11 Per què la resiliència del desenvolupament?

El problema amb el concepte de desenvolupament és que es tracta d'una paraula "plàstica" en el sentit del lingüista Uwe Pörsken, deixeble d'Ivan Illich. "El que caracteritza una paraula plàstica" és haver pertangut al principi a la llengua corrent, on posseeix un sentit clar i precís (el desenvolupament d'una equació), haver estat després utilitzada per la llengua erudita i ser represa per la llengua dels tecnócrates en un sentit tan extès que ja no significa mes el que vol dir l'usuari individual que l'empra.

“"episemia" o "pansemia", el vértice en el que la propaganda triunfa y se vuelve innecesaria: esa sobresaturación semántica en virtud de la cual, a fuerza de significar demasiado, las palabras ya no significan nada y su sólo uso contagia y difunde, como una peste, la incomunicación. Baste pensar en los términos "democracia", "fascismo", "genocidio" o "libertad", de tal modo generalizados, en indiscriminada proliferación, que se han vuelto inútiles como instrumentos de definición y como herramientas de combate. Cuando los medios de destrucción presionan excesivamente sobre la autonomía del lenguaje (lo que implica la responsabilidad individual de todos aquellos, políticos, periodistas e intelectuales, que lo gestionan en el espacio público), las palabras se vuelven, como decía Steiner, "inservibles para la verdad y para la poesía". El lenguaje mismo, como transporte ingenuo de consensos básicos e instrumento de conocimiento, colapsa, desapareciendo junto a él la posibilidad misma de un espacio público compartido. Mucho más que la muerte de civiles o la destrucción de un país, esta destrucción del lenguaje es el crimen mayor contra la Humanidad ” Santiago Alba

Desenvolupament social, desenvolupament humà, desenvolupament local, desenvolupament sostenible, desenvolupament alternatiu, contribueixen a la pansèmia del terme desenvolupament i els seus deixebles mai no han posat en qüestió el la estratègia tècnico-científica ni el lema del creixement econòmic que l'han fet valer al llarg de la seva història.

Diap 15 Esforç per no ser assimilat per la lògica del desenvolupament -> deixaria de ser alternativa!

Les nostres accions són fruit de la voluntat de posar en pràctica una elaboració mental. Sense reconquistar la nostra ment (la dels occidentals), el nostre imaginari, no es possible reorientar la nostra acció. Sense un canvi íntim de la manera de percebre la realitat i la manera de pensar les nostres accions no és possible la independència del mite. Sense independència del mite contribuïm a mantenir-lo viu.

Admetent , fins i tot, que es prenc de debò el mite del desenvolupament i que es pretengui, fil per randa, la realització del qualificatiu alternatiu, la plenitud de "tot ser humà i de tot l'ésser humà" exigiria un canvi complet del concepte de desenvolupament fins al punt de quedar irrecognoscible. En efecte, seria necessària una tecnologia que anés també altra, i, per exemple, apropiada per a sortir del tecnicisme de la societat tecnològica. Caldria una altra economia, evidentment, amb altra racionalitat més raonable que racional. Seria necessari altre saber, altra visió de la ciència que la nostra tecnociència prometèica, cega i sense ànima. Faria mancada, sens dubte, altra concepció del progrés, altra concepció de la vida (i, en aquest mateix cas, de la mort), altra concepció de la riquesa (i també de la pobresa...). Tot això suposaria probablement altra concepció del temps, que no fos tan lineal, acumulatiu, continu, etc. I, per què no, altra concepció de l'espai, altres relacions entre les generacions, entre els sexes,etc.

Diap. 17 Evidències de la necessitat de trobar alternatives al desenvolupament.

Els investigadors que treballen per al World Wild Fund (WWF) van calcular que l'espai bioproductiu consumit per càpita per la humanitat és de 1,8 Ha. Un ciutadà usamericà consumeix, de mitjana, 9,6Ha; un canadenc, 7,2, un europeu 4,5.Estem,doncs, lluny de la igualtat planetària i, més encara, d'una manera de civilització sostenible necessari limitat a 1,4 Ha, admetent que la població mundial romangués estable.

Els efectes que el perllongat i desmesurat consum d'hidrocarburs ha tingut en processos com els climàtics, botànics i faunístics han estat terribles. Donà suport a aquest argument els estudis sobre canvi climàtic com el de la IPCC (Panell Internacional sobre Canvi Climàtic) o l'informe Stern (que quantifica econòmicament els efectes futurs del mateix).

En el curs de la història, les “guerres de religió” han servit per a encobrir els interessos econòmics i estratègics subjacents a la conquesta i invasió de territoris estrangers. Les “guerres de religió” s'han dut a terme invariablement amb l'objectiu d'assegurar el control sobre les rutes comercials i els recursos naturals.

Els historiadors habitualment presenten les Croades, que es van perllongar des del segle XI al XIV, com una sèrie continuada d'expedicions religiós-militars dels cristians europeus amb l'esperança de rescatar els Sants Llocs de mans dels “infidels” turcs. Però la fi de la Croades tenia poc que veure amb la religió. En el que van consistir les Croades, en gran part, va anar a desafiar per mitjans militars el domini de les societats mercantils musulmanes que controlaven les rutes comercials d'orient.
Les Croades se sustentaven en el concepte de “guerra justa”, una guerra empresa amb el suport de l'Església Catòlica que servia com instrument de propaganda i adoctrinament per a l'allistament en tota Europa de milers de camperols, serfs i captaires urbans

Algunes experiències de col.lapse:

Isla de Pascua

Se estima que la población de Rapa Nui sufrió una crisis social , que se ha atribuido al sobrepoblamiento y devastación del ecosistema en los siglos XVI a XVIII.

Roma Distància superà els mitjans tècnics de la època Transport, comunicació, etc

Diap 19 L'estancament o la languidesa no son alternatives

Diap 21 Decreixement convivencial.

Simplicidad voluntaria (eslogan ghandià o tolstoinià): benestar, riquesa és desenvolupar les relacions socials en harmonia en un món sa. practicar un tarannà seré, la frugalitat i l'austeritat. Posar en dubte el domini de la economia sobre la resta de facetes de la vida.

(5R)-(8R)

Reevaluar significa reconsiderar els valors en els quals creiem i sobre els quals organitzem la nostra vida i canviar els quals han de fer-lo. Reestructurar és adaptar l'aparell de producció i les relacions socials en funció del canvi de valors. Redistribuir s'entén com el repartiment de les riqueses i de l'accés al patrimoni natural. Reduir vol dir disminuir l'impacte sobre la biosfera de les nostres maneres de producció i consum. Per a això cal Reutilitzar en lloc de llençar els aparells i els béns de consum, i, és clar, reciclar les deixalles de la nostra activitat.

Diap 23 Localisme

Societat vernacla

Una economia informal que es troba incorporada en un nou àmbit social que que es crea dintre de les complexes xarxes que estructuren les ciutats populars a Àfrica.

Es tracta de com “els nàufrags del desenvolupament” estructuren la seva vida i li donen continuïtat, una societat que és, a primera vista, sobretot femenina, basada en la pluriactivitat, en la no profesionalització i en les estratègies relacionals. És com dur les estratègies domèstiques més enllà de la llar, a àmbits que incorporen a centenars de persones. Els recursos propis, el saber fer petites coses de cadascú forma part de les xarxes. Les relacions formen penjolls.

Diap 25 El futur a les nostres mans (i ben lluny del mite del desenvolupament!).

Viure en cultura:

Wu Ming és no obstant això, la punta de l'iceberg d'un petit moviment d'autors cada vegada més predisposats al copyleft (llicència que agrupa a un tipo concret de software lliure). Entre aquests potser, els més destacables no pertanyin a l'àmbit de la literatura o de la intelligentsia pública, sinó a la producció científica. Òbviament la ciència ha estat sempre copyleft. Sense la lliure discussió dels resultats científics, sense la seva possible verificació i modificació no existiria cap àmbit que es pogués considerar científic. No és per tant casualitat que existeixi un nombre de científics i docents que hagin començat a preocupar-se de que no només els resultats, sinó també els mitjans d'expressió (articles, llibres, revistes) siguin copyleft

Entre els nous encerclaments, no obstant això, s'ha produït un ressorgir de la creació de béns comuns (o béns comuns creatius) i de les xarxes de resistència. El moviment de programari de codi obert ha desafiat als crítics i ha emergit com una contrapartida política i econòmicament de pes contra Microsoft i altres patents monopolístiques. I com els saltadors de tanques i okupes en el món físic, el món cibernètic ha donat expressió a milers de maneres de soscavar la propietat intel·lectual. (John Hepburn)

dissabte 21 a les 16.00 de la tarda a la fira de la terra (en concret serà en la sala d'actes del museu de zoologia)

2007-04-18T18:09:34